Къде отивате?
Автобусът за Мон Лорие в 2:15 тръгва от сектор 10.
Един билет, моля. За Мон Лорие.
Имаш ли нещо против да седна тук? Този отзад не спира да хърка.
Не, разбира се.
Аз съм Мат. - Мартин.
Приятно ми е да се запознаем. - На мен също.
Накъде си тръгнал?
Докъдето мога да стигна.
Да пием за това, братко.
Наздраве.
Мисля, че имаме проблем с двигателя. Останете си по местата.
Същото стана и в Сейнт Лорънс.
Трябваше да си седим по местата осем часа.
Мамка му, това е гадно. Абсолютна гадост.
385 долара. Приемаме само в брой.
Имам само кредитната карта на баща ми.
Не можеш ли да четеш?
Само в брой.
Имаш ли книжка? - Имам, ама ми я взеха.
Изглежда ти ще караш.
Виждаш ли това?
Изкуствен е. - Какво е станало?
Пастрока ми. Удари ме толкова силно, че отлетях в другия край на кухнята.
Майка ми видя всичко. - Защо го е направил?
Защо ли прави половината неща, които прави? Шибан психопат.
90 килограма безполезна мас.
Но му го върнах. - Какво? Ударил си го?
Макар, че след това ме вкара в ада.
Още на следващата сутрин ме записа в военно училище.
Но аз не вярвам в следването на хорските правила, човече.
Заеби хората, заеби правилата. Точно затова избягах преди два дни.
Сега отивам в Сиатъл, за да свиря.
Исусе Христе.
Съжалявам, човече. Какъв съм идиот. Не внимавах.
Забрави.
Късметлии сме, че този боклук има резервна гума. Мамка му.
Някога досега сменял ли си гума, Мартин?
Не мисля. Супер.
Добре. Да видим какво имаме тук?
За нула време ще ни върна на пътя.
Но този път ще карам аз. Става ли?
Мамка му, стегнато е.
Първият винаги е най-труден. Останалите се свалят лесно.
Човече, с теб сме еднакви на ръст.
Какво?
Тихо.
КРАДЕЦ НА ЖИВОТИ
Полицай. Полицай, трябва ми помощта ви.
Току-що видях сина си на ферибота.
Какъв е проблема, госпожо? - Синът ми е мъртъв.
Почина преди 19 години, но това беше синът ми.
Вървеше право срещу мен. Очите ми се срещнаха.
Разпозна ме.
Майките не грешат за такива неща.
Как да ви обясня колко опасен беше, как...
Не, не "беше".
Е.
Синът ми е много опасен човек.
Какво правиш? - Подготвям брифинга за агент Скот.
Агент Скот ли?
Не разбирам защо му е да включва още някой.
Държим всичко под контрол.
Нямаме нищо, Джоузеф. - Защото нямахме достатъчно време.
Трябват ни още няколко дни. Това е всичко.
Пристигна ли? - Била е на самолета.
Не могат да я намерят. Жерар проверява багажното.
Ще бъде само съветник, нали?
Тук не става въпрос за територии, Пакет.
От години не е имало подобно убийство.
И първото, което правиш е да вкараш някой друг. Стига.
Имам някакво странно чувство за това убийство.
Трябва ни помощ. Нямаме нищо.
Обади ми се, щом се появи.
Сигурно се шегуваш.
Специален агент Скот? - Да.
Чакахме ви на гарата.
Нали знаете, че това е гроб. - Да, знам.
Агент Скот. - Здравейте, г-н директор.
Виждам, че вече се чувствате като у дома си.
Това са Джоузеф Пакет и Емил Дювал. Те водят разследването.
Приятно ми е да се запознаем. - На мен също.
Благодаря, че ме поканихте. - Не сме.
Сигурни сме, че жертвата е убита другаде и след това е донесена тук.
Мисля, че е било предумишлено.
Какво? - Мисля, че е било предумишлено.
Мисля, че убиецът е избрал мястото и е изкопал гроба предварително.
Мога да ви покаже... Разбира се от... Виждате ли това? Ъглите?
Оформени са. Симетрични.
Пропорциите са точни.
Точно 1,80.
Жертвата е около 1,70, нали? - Да, точно така.
Мисля, че го е наблюдавал няколко седмици,
изучавайки навиците му. Ежедневието му.
И е знаел, че може да изкопае гроб тук.
А откъде е знаел, че жертвата ще е тук точно, когато поиска?
Това е алея за колоездачи, нали?
На снимките, които изпратихте,
жертвата има малки рани по глезените.
Предполагам, че са от педалите на велосипеда.
Също така в всичко това има и сексуален елемент.
Душене изотзад, отрязването на ръцете, разбиването на лицето.
Това е осезаемо и близко. Това го поддържа.
И...
е искал да намерите тялото.
Имам предвид...
защо би го заровил в строеж, освен ако не иска да бъде изкопано, нали?
Очите му. Как мислите, дали са били извадени или още са в черепа?
Не знаем. - Предлагам да направите
реконструкция на черепа. Разбира се.
Сега ще го направим. - Добре.
Свършихме ли тук? - Да.
Добре. Лека нощ. - Лека нощ.
Не се тревожете за Пакет.
Импулсивен е. Иска да прибързва във всичко.
Не го обвинявам.
Радвам се, че те виждам пак, Илеана.
Това, че си тук, означава много за мен.
Лежаща в гроба.
Следователите ми мислят, че си някаква вещица.
Е, и по-лоши неща са ми викали.
Знаеш това. - Знам.
Здрасти. Съжалявам, че ви безпокоя. Миналата мощ е убит човек.
Случило се е на паркинг около 9 часа.
Същият ли е? - Всичко е същото.
Намерихме въже. Изглежда си го е правил сам.
Лицето е било удряно с камък.
Нямал е време да стигне до ръцете.
Защо не? - Прекъснали са го.
Името на жертвата е Клив Морин, а това е Джеймс Коста.
Твърди, че е видял повечето от това, което се е случило.
Тръгна към колата ми и чух...
Когато пристигнали нашите се опитвал да съживи жертвата.
Ами кръвта по теб?
Като опитате да помогнете на някой, който кърви до смърт...
Проверихте ли го? - ...целият ставаш в кръв.
Джеймс МакКийн Коста. Роден в Нова Скотия през 1965-та година.
Всичко изглежда стандартно.
Кръвните проби пътуват към лабораторията.
Обърнах се и видях...
човек стоящ над някой друг...
с...
камък...
в ръка.
И тогава...
започна да го удря в лицето...
Извиках... - Какво извика?
"Спри", нали разбирате. Някаква подобна тъпотия. Не знам. Аз...
И тогава се затичах към тях.
Той ме погледна и насочи пистолет към мен.
Аз...
Не знам. Помислих си...
Не знам какво си помислих. След това избяга.
Изчезна и се обадих на ченгетата.
Опитах се да му помогна, докато дойдат лекарите.
Премести ли гаротата?
Нещото около шията му ли? Да, налагаше се.
Видя ли накъде отиде нападателя? - Да, далеч от мен. Ясно?
Какъв пистолет имаше?
От тези, дето правят големи дупки в хората.
Видях го.
Ясно? Мога да го нарисувам.
Ако ми дадете хартия ще мога да го нарисувам.
Не знам. Не мога да го разчета.
Има нещо в отговорите му.
Имате ли нещо против да опитам?
Не, заповядайте.
Здрасти.
И вие ли сте ченге?
Може да се каже. Аз съм специален агент Илеана Скот.
Специален агент ли? - От ФБР съм. Помагам по случая.
Може ли да ти задам няколко въпроса? - Ще ме питате същите като...
онзи другият ли? - Вероятно да.
Имате ли нещо против да запаля? - Разбира се, че не.
Нервен ли сте?
Да.
Изключително.
Благодаря за хартията.
Е, как изглежда?
Имаше много светли очи.
Изгарящи, нали разбирате?
Дори и в мрака.
Косата му...
може би беше руса.
Имаше и брада.
Не беше гъста...
ами старателно подстригвана.
Изглеждаше ли превъзбуден или се контролираше?
Исусе.
Знаете ли какво си мисля, че е това?
Това... Това...
Онова около шията му е, нали? Прав ли съм?
- Да, да.
Нарочно ли го направихте?
Правя каквото мога, ясно? Половината лице на човека го нямаше!
Не можех дори... Дори не приличаше на човек.
Направих всичко по силите си, за да му помогна, но той...
Умря, ясно? Умря. Имаше...
Вижте, там имаше прекалено много кръв.
Никога през живота си не съм виждал толкова кръв.
Продължих да се опитвам, дори когато виждах, че е прекалено късно.
Видях човека, който го направи. Ясно?
Видях го и мога да ви покажа как изглеждаше.
И тогава...
можете да отидете да го хванете.
Добре.
Какво мислиш?
Белезите по шията на Морин показват, че убиецът е левичар.
Направи скицата и се опита да си запали цигарата с дясната.
Мисля, че ще ни трябва нещо повече от това?
Знам. На масата има отворена папка.
Това е профилът. Доказателства, бележки, всичко.
Ако беше убиецът, щеше да се опита да погледне какво пише.
Психопатите имат различни мозъчни модели.
Когато кажеш думи като "дърво", "канапе", "къща",
"изнасилване", "кръвосмешение", "убийство"...
мозъчният модел на нормален човек се променя. Предният дял реагира.
Психопатите нямат реакции.
Към убийството чувстват същото, като към яденето.
Нямат емоционална връзка.
Както и да е, искам да кажа, че когато видя гаротата...
реагира...
с неподправени шок и отврат.
Психопатски мозък?
Доста такива неща си учила във ФБР, нали?
Всички тези теории, всички тези книги.
Точно така.
Още не съм сигурен какво виждам в теб с всичките ти номера.
Нямам никакви номера. - Глупости.
Използва доста от тях в онази стая.
Агент Скот?
Може ли да поговорим за малко? - Извинете ме.
Имам три сестри, които гледат така,
когато ги хванат натясно и това не има харесва.
Извинявам се ако греша, но... - Не.
Благодаря ви. - Добре.
Агент Скот. - Може ли да поговорим?
Още не сте спала. - Не.
В фоайето на този хотел има охрана.
На средата на улицата сме. Няма никакъв смисъл.
Мислите, че е нагласено ли?
Не. При нагласените има чувство на радост.
Нещо като арогантност. Тук няма такова държание.
Може би иска да намерим телата бързо, както на строежа.
Да. Но защо?
Защо? Не ни се подиграва.
Нали разбирате, няма "майната ви" изписано навсякъде.
Защо правите това?
Какво? - Покривате си ушите?
Просто мисля по-добре, когато е тихо.
Има смисъл.
Може би се отчайва от всичко това.
Случва се, нали? - Да, но защо?
Не сме се доближили до него и той го знае.
Има ли причина за тревога? Има ли сериен убиец на свобода?
Да, търсим сериен убиец,
но е прекалено рано да стигаме до заключения.
Препоръчвам на жителите на Монреал да бъдат бдителни.
Анри Бисонет, леководолаз.
Това тялото от строежа ли е? - Да.
Сестра му го е идентифицирала.
От време на време е работила е при него.
Също така каза, че е изчезнал преди няколко седмици.
Но кредитните му карти са били използвани непрекъснато.
Видя ли, просто ми трябваха няколко дни.
Какъв човек е бил? Какво знаем?
Живеел е в малък апартамент,
занимавал се е с компютри,
не е имал много приятели.
Прави ли си го някога? Гмуркал ли си се?
Бившата ми жена ме закара на една такава почивка.
Не беше стигнала 6 метра, когато полудя. Не можа да го понесе.
Учудвам се, че въобще е потънала с тия цици.
Проблемът не беше в потапянето.
Иска ми се да си беше останала там долу.
Това беше добро.
А вие гмуркала ли сте се някога, агент Скот?
Не, никога не съм опитвала.
Много е спокойно.
Рибите плуват около теб. Нямат нищо против, че си там.
Ще ви хареса. Тихо е.
Има съвпадение по скицата. - Къде?
В някакъв хотел, близо до реката.
Какво правиш? - Не трябва ли да отидем?
Още си ядем закуската.
Следвай ме. - Благодаря.
Плати ми в брой преди три месеца и никога не съм го виждал.
Виждате ли го тук?
Да. Това е той.
Но преди да го арестувате ми дължи около $90 за телефона.
Може би вие ще се погрижите за това.
Знаете ли какво? Трябва ни телефонната сметка.
Добре. Ще я платите ли? - Ще видим.
Чисто е.
Мамка му. - Какво?
На пръстена е гравирано името Кларк Уилям Едуардс.
Гимназист от Ванкувър. 34 годишен.
Работи на непълен работен ден на пътнически кораб от Аляска.
Кредитната му карта е използвана вчера в Монреал.
Не е бил обявен за изчезнал. - Добре.
Да си остане така. - Защо?
Да не даваме преднина на убиеца.
Обича вниманието. Ще се ядоса.
Ако се ядоса, ще направи грешка.
Трябва да следим кредитната карта на Едуардс
и да поставим това място под наблюдение.
Значи се приближаваме. - Още нещо.
Дойдоха ДНК резултатите на Коста.
Чист е. - Добре.
Имате ли кафе и сандвичи?
Не е съвпадение, нали?
Не.
Ами двете ченгета пред галерията? И това не е съвпадение, нали?
Това притеснява ли те?
Откакто се случи непрекъснато се оглеждам, така че не.
Радвам се на компанията. - Как си?
Не мога да спя.
Но всичко е наред.
В петък ще има голяма изложба с много нови картини.
Ако не ги продам, ще се разоря.
Така че задълбавам в работата. Нещо като теб.
Заповядайте. - Задръж рестото.
Има ли нещо по скицата?
Може би.
Беше тъмно.
Помниш ли дали Клайв Морин се бореше?
Имам предвид, нали разбираш,
трябваха ми няколко секунди, за да разбера какво става.
Чух звуците и го видях с камъка.
Когато видях Клайв Морин,
той не правеше нищо.
Откъде знаеш как да оказваш първа помощ?
Не мога.
Опитах се да направя нещо,
но направих само каквото можах, нали разбираш?
Имитирах това, което съм гледал по телевизията.
Пръстите ми ли гледаш? Това ли гледаш?
Да. - Ти сякаш оглеждаш всичко.
Това е... Това е... Аз... сам си правя рамките.
Нали знаеш...
Колкото повече наближава изложбата, толкова по-зле става точността ми.
От колко време се занимаваш с продажба на картини?
Започнах веднага след като завърших училище.
Знаете ли, че ходих в Тайланд? И...
Запознах се с един странен старец. Беше художник.
Нямаше никакви пари и просто...
Просто рисуваше всичко. Онези врати...
Онези невероятни врати, които рисуваше.
Даде ми няколко от тях.
Донесох ги тук и ги продадох...
Не бяха чак толкова много пари, но му ги изпратих.
За него това беше цяло състояние.
Така започнах.
Това е много хубаво.
Иска ми се да те почерпя едно кафе, но изглежда имаш проблем.
Първата стъпка е да го признаеш.
Това чувство за хумор ли беше? Така е.
Всичко това и... Какво е това?
Номерът на мобилния ми, в случай, че си спомниш нещо друго.
Нещо, което може да ни помогне.
Добре.
Благодаря.
Аз ще...
Може би ще искаш да дойдеш на изложбата в петък.
Мисля, че ще ти хареса. Множество странни, тревожни картини.
Добре.
Който и да е бил в хотела, се е обаждал на този номер 20 пъти.
"Ребека Ашър".
Твърди, че е видяла мъртвия си син
на Квебекският ферибот преди три седмици.
Какво знаем за нея? - На 60 години, няма съпруг.
Живее сама.
Мисля, че ще се справя сама. Става ли?
Знам, че сте виждала тази снимка в новините,
но бихте ли я погледнали по-отблизо, моля?
Разбира се.
Възможно ли е това да е синът ви?
Възможно е.
Разпознах го на ферибота.
Имаше брада и шапка, нахлупена ниско.
Но очите му...
Не могат да бъдат сбъркани.
И си подръпваше ухото.
Още като дете го правеше, когато беше нервен.
Не можах да го накарам да се откаже.
Поискахте ли да идентифицирате тялото преди години?
Показаха ми някакви останки...
Главата му беше ударена от пикап.
Не бих казала, че бях подготвена за това.
Разбира се, че не.
Съжалявам.
Може ли? - Заповядайте.
Мартин.
Не. Не, Това е Риис.
По-големият брат на Мартин.
Под по-голям имам предвид три минути.
Близнаци? - Еднояйчни.
Риис получавал ли е някакви странни обаждания или...
Разбира се, че няма как да знаете.
Риис загина.
Съжалявам.
Бяха на 14.
Излязоха с сал на реката.
Онази година имаше много голямо топене на снеговете.
Мартин паднал във водата.
Риис скочил да го спасява.
Само Мартин стигнал до брега.
Това сигурно ви е съсипало. - Така беше.
Мартин също.
Знаете ли, Риис...
беше изключително...
отзивчив.
След смъртта му Мартин се промени.
Стана жесток.
Когато беше на 16, открадна повечето ми бижута и избяга.
От полицията на Сан Жови ми се обадиха след няколко дни
и ми казаха за инцидента.
Тази е прекрасна. - О, да.
Лятната ваканция във Форд Рупърт.
А тази? - Тази е от първата симфония.
"Вълшебната флейта". - Разбира се.
Сладък е. - Беше.
Беше сладък.
Това е Мартин.
Настояваше винаги да носи тези големи очила.
През повечето време не можех да ги различа, освен ако не беше с тях.
Дайте да го взема...
Забравих си чантичката. Само ще... - Ще ви я донеса.
Заповядайте.
Благодаря за отделеното време. Бяхте ни много полезна.
Ще ми се обадите, когато го откриете, нали?
Разбира се.
Добре.
Е?
Колко време трябва тук, за да се изкопае труп?
Според майка му, Марти Ашър си е чупил само едно нещо през живота:
Лявата ръка. Паднал от стол или нещо подобно.
А това хлапе има доста счупени кости.
Предимно по лицето, ръцете и торса.
Но както виждате, лявата ръка не е засегната.
Това не е тялото на Мартин Ашър.
Добре. Най-добре да заведем г-жа Ашър на някое безопасно място.
Заповядайте, г-жо Ашър. Стая 601.
Не, не. Страхувам се, че тази стая е неприемлива.
Прекалено близо е до асансьора.
Как те убеди да я доведеш тук? - Има дар слово.
Крие нещо. Зад библиотеката има врата.
Къщата й е под закрила на отдела,
но можем просто да отидем и да претърсим.
Ами своеволният агент на ФБР, който просто не е запознат с правилата?
Това е друга история.
Ето те и теб.
Скот. - Илеана.
Следователите мислят, че е влязъл през прозорец.
Г-жа Ашър твърди, че никой друг няма ключ.
Пръстовите отпечатъци не показват нищо.
Как се чувстваш? Добре ли си? - Добре съм.
Сигурна ли си? - Да.
Льо Клер знае, че си била в къщата.
Не мисля, че те е свързал с нещо друго...
Можеш ли... Би ли дошъл утре един час по-рано?
Разбира се.
Ще се видим тогава. - Чао.
Крадец на животи.
С това се занимава Мартин Ашър от почти 20 години.
Първата му жертва - Джон Доу.
Тогава е бил несръчен. Прикрил го е с катастрофа,
за да инсценира собствената си смърт,
и за да вземе самоличността на момчето.
Има доста време между Джон Доу и Анри Бисонет,
но това не означава, че си е седял мирен.
Да, дадоха ни 19 неразкрити убийства из цялата източна Канада.
Поне 11 съвпадат с профила.
Всички или са живели самотно или не са усещали липсата им веднага.
Анри Бисонет. Ашър го убива, взима му живота, апартамента...
и използва кредитните му карти. Дори му плаща данъците.
Никакво разточителство. Просто живее живота на Бисонет.
След това го сменя с Кларк Уилям Едуардс
и като Едуардс преследва Морин.
Във всички тези хора има нещо общо, нещо което желае.
Прост живот, различен от неговия.
Срещнах се с майка му.
Ашър е имал брат близнак, който й е бил любимец.
Удавил се е.
Не й трябваше много, за да признае,
че мисли, че Мартин има нещо общо с това. Тя го мрази.
И така, той не може да търпи да е това, което е дори за момент.
И...
покрива телата.
Той е като рак отшелник.
Надраства една черупка и започва да си търси нова.
Добре.
Някой е нахлул в галерията на Джеймс Коста.
Всичко, което липсва е органайзерът ми и чековата книжка? Нищо друго?
Алармата е прекъсната.
Значи не е като нормално проникване?
Какво стана тази нощ, г-н Коста?
Провеждам телефонните си разговори с Европа през нощта.
Стоките ми идват през нощта.
Исках кафе и отидох до закусвалнята от другата страна на улицата.
Когато се върнах, вратата беше отворена,
а бюрото ми беше в безпорядък. Мислите, че е той, нали?
Ще сложим още охрана пред апартамента ви, г-н Коста,
докато се уверим, че няма нищо.
Това отговаря на въпроса ми. - Кларк Уилям Едуардс.
Утре вечер имате среща с някой, на име Кларк Уилям Едуардс?
Така ли е? - Да. Той е потенциален купувач.
Негов представител ми се обади вчера.
Може да бъде наистина голям клиент.
Шегувате се.
През цялото време ще има полицаи под прикритие.
Най-добрият екип за наблюдение.
Все още ли говорим за човека, който смазва лицата на хората
и им реже ръцете?
Няма да се приближи на по-малко от 50 метра от вас?
Това може да е голяма услуга за гражданите на Монреал.
Опасно е, но вероятно ще е най-добрата възможност да го хванем.
Става ли?
Добре. Добре.
Но само заради великият град Монреал.
Ще ме закара ли до вкъщи?
Може ли агент Скот да ме закара в къщи?
Трябваше да си остана в Уинипег.
Имах си хубава галерия с три картини на стената и никой не влизаше.
Ако си беше стоял там сега, нямаше да имаме свидетел,
който да нарисува убиеца.
А така нещата са доста по-различни.
Това е хубавата страна. - Тук наляво ли?
Не, продължи направо, подмини "Шавалие".
Може ли...
Може ли да те питам нещо?
Да. - Как го правиш?
Как си живееш живота, заобиколена от всичката тази...
грозота? Нали разбираш... убийците,
жертвите и тези снимки?
Това, което преживявам аз е само малка част от това,
което ти се случва всеки ден, нали? - Това ми е работата.
Има и други работи. По-добри. - Не и за мен. Няма. 219 ли?
219? Да, да, точно тук.
Казваш го, сякаш е наказание. - Не е наказание.
По-скоро е като принуда.
Стигнахме.
Какво те принуждава?
Добре де. Когато бях на 12 години...
чух шум на долния етаж и помислих, че е баща ми.
Слязох долу.
Някой беше нахлул в къщата ни.
Видя ме и тръгна към мен. Взех един нож и се затичах към него.
И го убих.
Беше на 16 години. Вероятно се опитваше да открадне телевизора.
Но аз го убих.
Това ме принуждава.
Да ви изпратя ли до вратата, г-н Коста?
Да, страхотно. Ще...
Какво мисли за това г-н агент Скот?
Не съм омъжена.
Просто... Просто го нося.
Слушай, утре...
Всичко ще е наред.
Опитай се да поспиш.
Няма търпение да се видим утре?
Има ли някакъв сигнал, който да дам, ако ми трябва помощ?
Нали знаете, като... - Няма нужда.
Всички погледи ще бъдат насочени към теб.
Имаме пет човека вътре и една дузина отвън.
Така, че не се тревожи. Когато се появи, ще го хванем.
Това е успокояващо.
Всичко ли е наред?
Какво? - Искате ли още едно?
Да я напълня ли? - Да. Да.
Уиски, нали? - Да.
Закъснява. - Да, така е.
Получих бележка. Пише: "Да се срещнем в мъжката тоалетна".
Отивам в тоалетната.
Да се видим отвън.
Какво става?
Мислим, че е най-добре да прекъснем. - Седях там два часа.
Сигурно си играе с нас. - "Играе си с нас"? Какво значи това?
Че ви е видял? Че знае какво става? Че знае, че сътруднича на полицията?
Успокой се. - Да се успокоя ли?
Ходил ли си някога на риболов? Стръвта винаги умира.
О, Боже.
Това може да ти осигури материал за профила.
Неженен търговец на картини,
живеещ в постоянно състояние на организиран хаос.
Притежаващ пистолет, въпреки че не знае как да го използва,
за фалшиво чувство за сигурност.
Можеш да влезеш. - Не, всичко е наред. Благодаря.
Вие двамата на задната врата.
Ще си в безопасност. Има двама отзад...
и двама в коридора. - Страхотно.
Отивам да проверя улицата още веднъж.
Ако ти потрябва нещо, знаеш как да се свържеш с мен, Дювал или Пакет?
Да. В бара... - Всичко е наред.
Не, наистина ми се иска да не си бях изпускал нервите така.
Така на никой не помагам.
Беше страхотен.
Караш ме да изглеждам по-добър, отколкото съм.
Ти си добър. - Не. Това...
Това е целувката на смъртта.
Какво имаш предвид?
Ние, добрите момчета, никога не получаваме момичето.
Трябва да тръгвам.
Знаеш как да ни откриеш.
Тръгвам.
Какво искаш да кажеш? - Работата ми тук свърши.
Имате профил и свидетел. Вече не ви трябвам.
Илеана...
имаме нужда от някой, който може да се вмъкне в главата на Ашър.
Имате такъв и имате заподозрян. - Това може да не е достатъчно.
Какво става тук?
Нищо.
Моля те. Какво има?
Може би има реакция към свидетеля.
Реакция ли?
Положителна.
Такава, каквато може да замъгли преценката ми.
Разбирам.
Илеана...
колко време се познавахме, докато бях в Куантико?
Шест месеца. - Колко пъти беше канена на питие?
Не знам. - Колко пъти отказваше?
Всеки път.
Мисля, че трябва доста, за да ти се замъгли преценката.
Слушай, трябва да го хвана тоя. Познавам те. И ти имаш нужда от това.
Наистина ми трябваш.
Моля те.
Г-н Коста, първият ви клиент пристигна.
Поне храната е добра.
Да, защото картините са боклук.
Опитай се да не приличате толкова на ченгета.
Почти не те познах, без снимка на труп.
Много мило. - В мислите ми звучеше по-добре.
Искаш ли нещо за пиене. - Не, благодаря.
Имах предвид, чиста вода.
Става ли? - Благодаря.
Извини ме. - Тази ми е любимата.
Просто... Не знам защо. Небето...
Небето ми напомня за детството в Нова Скотия.
Ти къде си израсла?
Близо до Харисбърг, Пенсилвания. - Така ли? Значи си провинциалистка?
Ще те оставя да работиш. - Благодаря ти.
Това е той.
На място!
Как е могъл да се изплъзне.
Загубихме го в тълпата. Шибана сбирщина.
"Шибана сбирщина". А Коста?
Разтърсен е, но не е ранен.
Какво мислиш, ще е следващото му действие?
Мисля, че вижда Джеймс Коста като недовършена работа.
Утре сутринта в 8 Коста ще лети до Торонто.
Искам лично някой от вас да го заведе до летището.
Добре, аз ще отида. - Свободни сте.
Имаш ли нещо против да вземеш това?
Малко закъсняваме. - Да, знам. Знам, идвам.
Здравей, Джеймс.
Къде отиваш?
Не си тръгваш, нали?
Хайде де, след всичките тия забавни игрички, които си играем?
Всичкото време, което отделих за това?
Седни.
Пред апартамента ти има полицай.
Нямаше как да не забележа, че си опаковаш багажа.
А това...
не е...
хубаво!
Мислех, че с теб имаме специална връзка.
От тези, които изискват уважение.
Но очевидно ти не го разбираш.
Затова пак ще ти го обясня.
Имаш нещо, което искам.
Следователно...
е мое.
И тази идея да избягаш...
няма да стане.
Трябва да ми отговориш на един въпрос.
Какво каза на полицията за мен?
Какво знае полицията за...
Помощ! Помогнете ми!
Помощ!
Хвърли го.
Казах да го хвърлиш!
Тук е агент Скот. Ранен полицай на Сан Амели 219.
Мамка му.
Помощ!
Мъртъв ли е?
Застреля Дювал. - Хвърли оръжието!
Той ли е?
Хвърли оръжието! - Това е той. Това е Ашър!
Хвърли оръжието! - Застреля Дювал.
Движи се! Давай!
Имал е късмет.
Само шев след такъв инцидент...
Знаете ли накъде ви водеше, г-н Коста?
Нямам представа.
Мисля, че е искал да причисли г-н Коста към колекцията си.
Съжалявам за инспектор Дювал.
Опита се да ми спаси живота. Сега какво?
Получихме резултатите от лабораторията.
ДНК-то на Ашър съвпада с космите, които намерихме върху тялото на Морин.
Значи свърши?
Ще трябва да ви разпитаме.
Но иначе, да, свърши.
Направихте нещо много смело в колата, г-н Коста.
Беше страхотен.
Благодаря.
Чао.
С какво мога да ви помогна? - Обадете се в стаята на г-ца Скот.
Разбира се.
Съжалявам, сър. Не иска да я безпокоим.
Искате ли да оставите съобщение?
Не.
Какво?
Шевовете.
Изглежда през нощта са се отворили.
Някои ще трябва пак да се зашият.
Имат изкуство, нали? - Какво?
Във Вашингтон.
Политиците обичат да си окачат разни неща по стените, нали?
Мога да отворя една малка...
нали знаеш, галерия.
Там мога да намеря място.
Имат галерии, нали?
О, Боже.
Къде е? Боже мой.
Скот.
Тук ли е?
Не. Вече съм в болницата. Тук съм с един приятел.
Бъдете внимателен. - Ей сега се качвам.
Беше Льо Клер.
Трябва да се срещнем горе. - Съжалявам.
Искаш ли да се върнеш тук или ще се срещнем във фоайето?
Във фоайето.
Добре.
Как е приятелят ти?
Добре. - Знам, че ще ви е неприятно,
но дали бихте могла да идентифицирате тялото.
Разбирам.
Не може да докосвате тялото.
Ще докосвам всичко, което си поискам.
Луда дъртофелница.
Госпожо Ашър?
Госпожо Ашър!
Госпожо Ашър?
Здравей, мамо.
Всичко, което някога съм искал...
е да те обичам.
Но ти не ми позволи.
Риис винаги беше на първо място.
Можеше да ме имаш завинаги, но ти...
съсипа всичко. Съсипа...
всичко.
Назад, Мартин.
Не ме плашиш.
Илеана!
Коста го е направил.
Коста е Ашър.
Какво каза? - По дяволите!
Коста го е направил. - Къде е?
Къде? - Асансьора.
Надолу? Нагоре? - Надолу!
Кой?
Мамка му!
Хайде де, за Бога.
Намерих ги в машината. Ваши ли са?
Да. Благодаря. - Щях да си купя цигари...
На нас не вярваш, но на нея вярваш достатъчно,
за да дойде и да изчука убиеца.
Случаят е приключен. Тя се държеше професионално.
Глупости!
Кажи това на Дювал. Помниш ли Дювал?
Ами бедното копеле, което лежи в моргата?
Знам как се чувстваш.
Ако имаш да казваш нещо, кажи го на мен.
Какво каза? - Ако имаш да казваш нещо...
Пакет!
Значи през последните 4 години, проучвах за лигата.
Квебек, Албърта, Манитоба.
Пътувам всеки път, когато чуя за някое изгряващо хлапе.
Непрекъснато ли пътуваш? - След известно време се свиква.
Кофти за жената. - Не съм женен.
Така ли? Значи сте само ти и двете ти сестри?
Сюзан и Деби.
А те къде са?
В Тракади. - Тракади.
Там много се играе хокей.
В шибаният град няма какво друго да се прави.
Играл ли си като дете? - Да, малко.
Две години подред бях в "Световния Младежки Отбор".
Сериозно? Личи си.
Останало ти е това излъчване да си златното момче.
Начинът, по който пушиш...
гласът ти...
е малко тих.
Опитваш се да си готин, та хлапетата да не разбират
в какъв загубеняк си се превърнал.
Какви ги приказваш?
Не се напрягай.
Това е Кристофър Харт. - Какво знаем за него?
Пристрастен към наркотиците крадец на картини.
Коста е продавал крадени от него картини.
От и-мейлите личи, че Коста не му е плащал.
Всичко, което е искал Харт, са били парите.
Дължал му е повече от $80,000.
Коста го е натопил.
Да.
Здрасти. Там ли си?
Аз съм.
Кой е? - Знаеш кой е.
Хайде, Илеана.
Не се влюби в Джеймс Коста.
Някой красив и силен като теб...
не би се влюбил в смотан търговец на картини.
Ясно?
Той не беше нищо, нали? Не съм му взел живота. Изживях го.
Аз бях най-хубавото, което му се е случило.
Ти погледна него...
и видя мен.
А аз те погледнах и те видях.
Ние сме еднакви.
Да ти го начукам.
"Да ти го начукам" ли?
Да ти го начукам. Да, начуках ти го.
Помниш ли как правихме любов със снимките на труповете около нас?
Да си го признаем, Илеана.
Обикновените хора не правят толкова любов колкото нас.
Имам предвид, че да вляза в теб беше най-хубавия момент в живота ми.
Сега се чувствам много по-добре.
Всичко си става по моя начин, нали разбираш?
Чао-чао.
Какво каза? - Къде е?
Кредитната карта на Морин.
Купил си е билет за влака до Монтън преди 3 часа.
До 20 минути ще е там.
Свържи ме с командир Хеч и директорът в Монтън.
Мърдайте!
Ще се оправя.
Благодаря.
{Y:i}Исках кафе и отидох до закусвалнята от другата страна на улицата.
{Y:i}Когато се върнах, вратата беше отворена,
{Y:i}а бюрото ми беше в безпорядък.
{Y:i}Това не е съвпадение, нали?
Помощ!
Полиция!
Запечатайте всички изходи. Веднага!
Ти.
След внимателен преглед на докладите на специален агент Скот,
службата за професионална отговорност издаде заповед за прекратяване
поради липсата на преценка
и поведение, неподходящо за федералният агент.
Въпреки нежеланието на Бюрото да загуби агент от вашият калибър,
сме убедени, че това решение е най-доброто за всички страни.
{Y:i}Последните данни от летището "Форт Колинс"
{Y:i}показват вятър, движещ се с 80 възела.
{Y:i}Облаците са на 8000 стъпки. Видимост - две мили.
{Y:i}Температурата на въздуха в момента е 10 градуса.
Миличка, трябва да се прибереш в къщи.
Навън е гадно.
Благодаря. До скоро, Лиз. - До скоро.
Ще внимаваш, нали? - Да.
Изплаших те. Съжалявам.
Хайде, седни.
Не, не. Седни.
Чай ли правеше?
Нека ти направя една чаша.
Да не би... Какво търсиш?
Да не търсиш...
Това ли търсиш?
Това много ме обърква, Илеана.
Сложила си ги из цялата къща.
Този го намерих зад хладилника.
Имаш един под леглото...
под ваната.
Сигурно много се страхуваш за себе си.
Така ли е?
Уплашена ли си?
Проследих работите във Вашингтон...
които си мислех,
че са лъжливи, между другото.
Имаха късмет, че те имаха. Голям късмет.
Но след това ти просто изчезна.
Изпадна.
Оставила си няколко отпечатъка, нали?
Мислех, че си лесна за откриване.
Дошла си тук, където няма никакви ченгета.
Не се обаждаш по телефона.
Заповядай.
Внимавай, още е горещо.
Тогава видях, че коремът ти расте...
и разбрах, че чакаш мен.
Момчета са, нали?
Близнаци?
Обичам да ходя в стаята им.
Пълно е с толкова много любов и топлина.
Мога...
Мога да си ги представя там, играещи...
забавляващи се.
Ти и аз...
гледащи...
и смеещи се.
Ти и аз.
Можем да започнем отначало.
Можем да го направим.
Какво? Какво има?
Не искам.
Съжалявам. Това са нашите бебета.
Знам, че е така. - Това не са твоите бебета.
Това са бебетата на Джеймс Коста.
Не знам кой си ти.
Защо говориш така?
Вземи си думите назад. - Добре, добре. Взимам си ги!
Добре.
Добре. Изправи се. Хайде.
Изправи се.
Добре ли си?
Чии са бебетата? - Твои.
Мои ли са?
Целуни ме.
Всичко е наред.
Няма да те убия. Ще правя това, докато припаднеш.
Вероятно вече ти се замайва главата. Всичко е наред. Спокойно.
Всичко е наред.
Добре. Добре, хайде.
Дай ми ги.
Всичко е наред. Всичко е наред.
Успокой се. Дай ми ги.
Успокой се.
Дай ми ги. Става ли?
Какво правиш?
Какво ти става?
Добре!
Ще се успокоиш ли? Няма да те нараня, ясно?
Не искам да те нараня.
Ще се успокоиш ли? - Да! Да. Да.
Всичко, което видя...
съм искала да го видиш.
Да ти го начукам.
Ало. Инспектор Льо Клер.
Льо Клер. - Илеана. Тревожех се.
Свърши ли?
Свърши. - Добре. Стой там. Ще се обадя.
Скоро ще дойдат.
превод:StraightEse StraightEse@hotmail.com
редакция:dvdboy
BULGARIA TEXT '2004