Какво правите тук?
Следвам ви.
Стой на място!
Джони?
Беше толкова отдавна,
Мислех, че си забравил чичо си Карл.
Ти негодник такъв!
Чичо Карл...
Почакай.
- Аз ли съм това? - Да.
Шел Бийч е мястото, където съм израснал?
И аз това ти разправям. Шел Бийч.
- Родния ти град. - Трябва да отида там.
Как да стигна до там?
Не знам. Не съм бил там от години.
Трябва да си спомниш. Трябва да имаш представа.
Съжалявам, Джони.
Старата тимберица не е това, което беше.
- Там беше толкова светло. - Времената са били по-светли, предполагам.
Вечно дращиш в тази проклета книга.
Това сме аз и баща ти.
Двойка красиви глупаци.
Какво се е случило с родителите ми?
Къде са сега?
Мъртви са, Джони.
Умряха, когато къщата изгоря.
Аз се грижех за теб.
Не си спомняш това, нали?
Какво е това? Какво е това?
Това е белег.
По време на пожара си изгори зле ръката.
Какво означава това?
Означава, че всичко това са лъжи!
Съпругът ми ми каза, че е бил тук.
Каза ми, че е искал да се изпробва.
Да види дали е бил...
способен на...
Исках да говоря с нея.
Мислех, че тя може да ми помогне да го открия.
Ще се обадя в станцията.
Красиво е.
Това е подарък от майка ми.
Умря наскоро.
Държа го до себе си, за да ми напомня за нея.
Съжалявам.
И все пак, смешна работа.
Не си спомням, кога ми го е дала.
Как мислиш, бих могъл да забравя подобно нещо?
Какво става, инспекторе?
Вече не съм сигурен дали знам.
Оставих старата ти стая, както си беше.
Можеш да спиш тук тази нощ.
Радвам се, че се върна, Джони.
- Дори ако е само за една нощ. - Карл.
- Подходящо ли е времето? - Да, разбира се.
Оня часовник показва точно време, откакто съм го купил.
Сутрин или следобед?
- Ти как мислиш? - Не разбирам.
Как може вече да е нощ? Какво стана с деня?
Уморен си. Всичко е възможно.
Поспи си.
Утре ще изясним всичко.
Пътеводител на Шел Бийч от Джони Мърдок
Хайде де...
Той е тук. Държи се особено.
Знам. Не прилича на себе си.
Задръж го там, сега идвам.
- Ще се опитам. - Благодаря. Чао.
Нищо не мога да обещая. Ще го направим както дойде.
Искахме само да помогнем.
Карл. Чичо Карл.
Ако имаш неприятности, сигурно можем да направим нещо.
Отдавна не съм те виждал, да...
Г-н Мърдок, вие сте причината за доста злополуки.
- Започвай да говориш. - Няма нужда от това.
Няма изход. Градът е наш. Ние го направихме.
За какво говорите?
Оформихме този град от откраднати спомени.
Различни епохи, различни минали времена, смесени в едно.
Всяка нощ го преглеждаме, пречистваме, за да научим.
- Да научите какво? - За вас.
За вас и вашите съжители. Какво ви прави хора.
- Защо? - Трябва да бъдем като вас.
Сега ви разбирам.
Спомням си това, което вие - не, това, което ви липсва.
Океана, нали? Бягането до вълните като дете.
Срещата с Ема край реката, първата целувка след това.
- Какво сте вие? - Видяхте какво сме.
Използваме мъртвите ви като съдове.
Влизай!
- Ами тя? Напомня ли нещо? - Беше жива, когато я оставих.
- Ами това? - Това е нищо.
Трябва да означава нещо... всички онези снимки.
Кои снимки?
- Не разбирам това. - Престанете да си играете с мен.
- Престани да говориш лъжи. - Не говоря лъжи!
Помогни ми. Накарай ме да разбера.
Този пъзел за мен няма никакъв смисъл.
Мислиш ли, че за мен има? И аз съм толкова объркан, колкото и ти.
Нека те попитам нещо. Чувал ли си за Шел Бийч?
- Естествено. - Знаеш ли как се стига до там?
- Да. - Кажи ми.
- Добре. Просто отиваш до... - Къде? Къде отиваш?
Почакай малко.
Не можеш да си спомниш, нали?
Не мислиш ли, че това е странно?
Почакай. Имам по-добър въпрос.
Кога за последен път си направил нещо през деня?
- Какво имаш предвид? - Имам предвид през деня.
На дневна светлина. Кога за последен път си я спомняш?
Не говоря за далечен, полузабравен детски спомен.
Говоря за вчера например. Миналата седмица? Кога?
Нямаш ли един-единствен спомен?
Нямаш, нали?
Мисля, че на това място слънцето въобще не съществува.
Защото съм на крак от много часове, а нощта не свършва.
- Това е лудост. - Дяволски си прав, че е лудост.
Чуй ме, Бъмстед. Не съм само аз.
С всички е така. Правят нещо на всички ни.
Млъкни. Чух достатъчно.
- Моля те, слушай... - Млъкни!
Трябва да има обяснение.
Обясни това.
Съжалявам.
Не съм искала да те нараня. Не знам, защо го направих.
Бих искал да върна нещата обратно.
Не си го направила ти.
Това е работа на твоите,
каквото и да мислиш, че си сторила, не си.
Не вярвам, че това се е случило.
- Какво искаш да кажеш? - Това звучи налудничаво.
Ами ако не сме се познавали до сега?
Ако за пръв път сме се срещнали миналата нощ в апартамента ни?
И всичко, което си спомняш,
и всичко, което аз трябва да си спомням, никога не се е случвало.
Някой просто иска да си мислим, че е станало.
Как може това да е истина?
Толкова ясно си спомням как те срещнах.
Спомням си, как се влюбих в теб.
- Спомням си, как те изгубих. - Времето свърши.
Не, моля ви, почакайте. Само още една минута.
Обичам те, Джон.
Не можеш да подправиш някого така.
Не, не можеш.
Инспекторе? Сър?
Детектив Валенски се е самоубил предната нощ.
Мислех, че трябва да знаете.
Шефът искаше да ви види. Сър?
Знаех, че ще проследите убиеца.
Връзката на обувката ви.
- Как можем да ви помогнем, сър? - Можете да поспите.
Спете. Спете.
Добър вечер.
Бъмстед.
Исках да съм първия, който да ви поздрави за случая.
Заведете ни при Мърдок.
Спете.
Доктор Шрибър
Знаех, че най-накрая ще дойдете.
Не е ли време, да ми дадете някои отговори?
Да, разбира се. Няма ли да седнете, моля?
Често идвам тук.
Това е едно от местата, на които мога да си почина малко.
Виждате ли, те имат отвращение от водата.
Някой може да го нарече фобия.
Кои са те? Какво искат от мен?
Точно така.
За сега, да кажем че сте субект на техен експеримент.
Всички сме такива.
Съжалявам, но нямам време да го направя по нормалния начин.
Всичко, което трябва да знаете е в тази спринцовка.
Трябва да ви инжектирам с вас самия. Само така ще можете да разберете.
- Шегувате се, нали? - Времето ни изтича!
- Трябва да направите това. - Дай ми пистолета.
По-неуравновесен е, отколкото смятахме.
Може да не съм съдник на личностите, както сте вие,
но вие сте този, който изглежда неуравновесен.
Не знаете какво правите.
Какво по-точно е това, докторе?
Всички отговори, които търсите, заклевам ви се.
Ако нямате нищо против, заради безопасността ще се държа за това.
Да тръгваме, докторе.
Да тръгваме? Къде отиваме?
Шел Бийч.
Там искахте да отидете, нали, океана?
Нищо няма да намерите там. Бил съм там...
Значи можете да ни покажете пътя.
Няма. Отказвам. Не можете да ме накарате да отида там.
Не разбирате ли? Те ще ни очакват.
Не разбирам. Тук трябваше да има мост.
Опитайте пак, и приятелите ви ще ви намерят в реката.
Не ме наранявайте. Ще ви кажа всичко.
Вече няма значение.
Какво?
Кои сте вие?
Трябва да отида до края на канала.
Скоро ще ви дадем някои хубави неща...
- Ана. - Аз не съм Ана.
Скоро ще бъдеш.
Първо ще ми трябва за друго.
Наричам ги Странниците.
Те ни отвлякоха и ни докараха тук.
Този град, всички в него... са техен експеримент.
Те смесват и подбират спомените ни, когато видят че са подходящи,
опитвайки се да отгатнат какво ни прави уникални.
Един ден човек може да е инспектор.
На следващия - някой съвсем различен.
Когато искат да изучат един убиец например,
просто впечатват новата самоличност в един от техните граждани.
Уреждат му семейство, приятели, цяла история...
дори изгубен портфейл.
След това наблюдават резултатите.
Дали човек, с битие на убиец, ще продължи в същия дух?
Или дали ние, на практика, сме повече от сбор на спомените си?
Тази работа с това, да си убиец, беше тъжно съвпадение.
Имал си дузини животи преди това.
Случи се така, че се събуди...
докато ти впечатвах този.
Защо правят всичко това?
Нашият капацитет от индивидуалности, душите ни...
ни различават от тях.
Те мислят, че ще намерят човешката душа...
ако разберат как работят спомените.
Те имат колективни спомени. Споделят едно общо съзнание.
Те умират. Расата им е на косъм от изчезване.
- Мислят, че можем да ги спасим. - Къде е моето място в това?
Ти си различен. Съпротиви се на опита ми да те впечатам.
Някак разви тяхната възможност да Настройваш.
Така те променят нещата, така са построили този град.
Имат машини, заровени дълбоко под повърхността...
които им позволяват да фокусират телепатичната си енергия.
Тук те контролират всичко, дори слънцето.
Ето защо винаги е тъмно. Не понасят светлината.
Защо се нуждаят от теб?
Когато ни докараха тук отначало,...
извлякоха това, което беше у нас и съхраниха информацията,...
размесиха я като боя...
и ни върнаха нови спомени по техен избор.
Но им трябваше художник, който да им помогне.
Аз разбирах човешкото съзнание по-добре отколкото те биха могли,
и те ми позволиха да запазя уменията си на учен...
защото се нуждаеха от тях.
Накараха ме да изтрия всичко останало.
Можеш ли да си представиш какво е да изтриеш собственото си минало?
Ами моето минало? Ами моето детство?
Шел Бийч. Чичо Карл.
Ами това? Беше празно, когато го намерих.
Все още не разбираш. Никога не си бил малък.
Не и на това място.
Историята ти е илюзия, една измислица,
както е с всички нас.
Ти накара тези рисунки да се появят чрез дарбите си.
Каза, че те са ни докарали тук.
От къде?
Съжалявам. Не си спомням.
Никой от нас не си спомня това... какви сме били някога...
какви може да сме били... някъде другаде.
Доведох ви чак до тук Вече нямате нужда от мен.
Да тръгваме.
Няма океан, Джон.
Няма нищо отвъд града.
Единственото място, където съществува домът ти...
е в главата ти.
Спри!
Моля те!
Сега знаеш истината.
Ще се предадеш, г-н Мърдок...
или ще причиня смъртта й.
Какво ми пука?
Тя не е истинската ми жена. Не означава нищо за мен.
Но въпреки това ви е грижа, нали г-н Мърдок?
Аз се превърнах в чудовището, което трябваше да бъдете вие.
Да прекратя ли живота й, както бихте го направил вие?
- Не я наранявайте, моля ви. - Предайте се тогава.
Спете.
Сега.
Джон!
Спете.
Убийте го.
Убийте го!
Той е могъщ, нали, и опасен.
Но може да ни доведе до това, което търсим...
което докторът нарича душа.
Време е експеримента ни да отиде в заключителен етап.
Не се нуждаем повече от другите субекти.
Времето за изучаване приключи.
Време е да сме едно с Джон Мърдок.
Време е, Докторе. Впечатайте.
Загасете го!
Загасете го завинаги!
Какво правиш?
Искат да ти впечатат колективните си спомени.
Искат да те направят един от тях...
за да могат да споделят душата ви.
Но аз имам други планове.
Впечатване, докторе. Край на неподчинението.
Съжалявам. Болката ще е съвсем кратка.
Запомни, Джон.
Ще се издигнеш до по-големи висини.
Един ден, когато остарееш, ще разбереш.
Запомни.
Това е, Джон. Практиката прави съвършенството.
Сега запомни каквото ти казах. Не говори с непознати.
Джон, запомни.
Сигурно се чудите, защо продължавам да се появявам в спомените ви.
Това е защото се вмъкнах в тях.
Те бяха изфабрикувани за да те научат за Странниците.
С една спринцовка да ти дадат познание от цял един живот
Ще оцелееш, Джон. Ще откриеш сила в себе си.
И ще победиш.
Запомни.
- Здравей, чичо Карл. - Джони!
Хващаш му цаката, Джон. Сигурно един ден ще работя за теб.
Това е машината което Странниците използват за да усилват мислите си,
машината, която променя света им.
Трябва да поемеш управлението й. Да я направиш твоя.
Знам, че можеш да ги победиш, но трябва да се концентрираш.
Нещо не е наред.
Няма време за романтика.
Светът може да е такъв, какъвто го направиш.
Какво направи?
Имаш силата да накараш да се случи всичко...
но трябва да действаш веднага.
Знаех, че можеш, Джон. Сега притежаващ тяхната сила.
- Контролираш машините им. - Къде е Ема?
Тя вече не е Ема. Беше впечатана отново.
- Върни й обратно паметта й. - Не мога.
Устройството, където съхраняват спомените беше разрушено.
Съжалявам.
Какво ще правиш сега?
Ще оправя нещата.
Каза ми, че владея силата, нали?
Мога да накарам тези машини да направят каквото поискам.
Да превърна този свят в каквото си поискам.
Стига да се концентрирам достатъчно.
Къде отиваме?
Шел Бийч.
- Колко е таксата? - 25 цента.
- Моля. - О, не, седнете.
Благодаря.
Очаквахме те, знаеш ли?
- Какво правите? - Правя малко промени.
- Сигурни ли сме, че искаме това? - Ще поема рисковете.
Умирам, Джон. Впечатъкът ти е несъвместим с моя вид.
Но исках да знам какво е.
Как се чувствате.
Знаеш, как трябваше да се чувствам.
Тази личност не бях аз. Изобщо
Искахте да знаете, какво е това, което ни прави хора.
Е, няма да го откриете тук.
Търсите на погрешното място.
Тук е толкова красиво.
Толкова светло.
Дали Шел Бийч е някъде наблизо?
Мисля, че е ей там.
И аз съм тръгнала на там.
Искате ли да дойдете с мен?
Да.
Между другото, аз съм Ана. Как ви е името?
Джон.
Джон Мърдок.
Режисьор Алекс Прояс
Ръфъс Сюъл
Кийфър Съдърланд
Дженифър Конъли
Ричард О'Брайън
Ян Ричардсън
Уилиям Хърт
Музика Тревър Джоунс
В памет на Денис Потър с благодарност и възхищение